Această forță a răului. De unde vine ea? Adaptarea.......: surdi @ xHD Team Traducerea......: selaflaure
Cum s-a infiltrat ea aici?
Din ce sămânță, din ce rădăcină vine ea?
Cine e responsabilă de ea? Cine ne omoară?
James Jones
Guy Georges, ucigașul în serie arestat ieri după-amiaza,
a fost pus sub acuzare pentru asasinat și viol.
A fost întemnițat la închisoarea Santé din Paris.
Azi-dimineață, presupusul ucigaș în serie a recunoscut două crime,
în plus față de faptele ce i se reproșează.
Maestre, aveți ceva de spus?
Luni 19 martie 2001 Vă rog?
Luni 19 martie 2001 Maestre, o declarație?
Luni 19 martie 2001 Maestre, vă rugăm?
Luni 19 martie 2001 .
Învinuit: Guy GEORGES Arest penal din 29 martie 1998
Doamnelor și domnilor, vă rog.
- Sunteți bine? - Bună ziua.
- V-ați bărbierit? - Da.
Ați făcut bine.
Va fi bine. Va fi bine?
Scoateți-vă haina.
Bună ziua, d-le.
Ridicați-vă, vă rog.
Vă numiți Guy Georges.
Nu e numele meu adevărat.
Numele meu adevărat e Guy Rampillon.
Ocupația dvs.?
Fără.
Domiciliu?
Fără.
Sunteți urmărit pentru 11 violuri agravate, Adaptarea.......: surdi @ xHD Team Traducerea......: selaflaure
dintre care 7 urmate de ucidere cu premeditare. Adică asasinat.
Riscați o pedeapsă de închisoare pe viață.
Trebuie să spun că...
n-am nimic de-a face cu ceea ce mi se reproșează.
Ce rușine!
Vă rog, liniște!
Liniște! Liniște!
AFACEREA SK1 www.IceTorrent.org
El e Franck Magne, al 5-lea din grupa noastră.
Renumit pentru abilitatea de a scoate mărturisiri
și de a găsi punctele tari și slabe ale cuiva.
E aici pentru că e un bun polițist.
Să știți că e cooptat de comandant
3 octombrie 1991 și de mine însumi.
3 octombrie 1991 .
3 octombrie 1991 Aici, debutezi ca începător,
și faci mai ales ce ți se spune:
verificările de bază, France Télécom, EDF, etc.
La prima greșeală zbori. Înțeles?
Vei începe cu dosarele în curs ale grupului.
Ai vreo 10 dosare în portofoliu. Ai de lucru o săptămână bună.
- Bougon, îl vei pune la curent. - Cazurile nerezolvate.
Asta-i tradiția, la 36.
Ești nou, altă viziune, poate vei avea idei.
Atunci citești, recitești, analizezi,
nu eziți: pui întrebări și discutăm.
Aici deschidem toate ușile și nu ne grăbim să le închidem.
Cât timp ne-nțelegem.
De acord? Bine. Haideți!
Fiecare la treaba lui, și începem devreme!
Întâlnire mâine dimineață, la 4:30.
Interpelare la 6 fix.
Iar pe cel nou lăsați-mi-l mai liniștit, să se obișnuiască.
Biroul tău e ăla.
Mulțumesc.
Ah... Aveai un nume de polițist înainte?
Nu.
Altă tradiție a lui 36: vei fi Charlie.
Franck Magne, Charlemagne, Charlie Magne.
Împăratul debutanților. Aveți ceva-mpotrivă?
- Porecla asta-i reușită. - Bravo.
Bun venit la Crime.
"Charlie Magne"?
Bravo, șefule! Bravo!
La muncă, băieți! La muncă. Talentul nu-i de ajuns.
Bun. Magne, la 36 vii la cravată, da?
Aici nu mai ești la un comisariat de cartier.
Dosarele în curs. Începe cu primele două.
Corsicanii de la Briza Mării: jafuri de toate genurile, spălare de bani.
Și dosarul Pascale Escarfail.
Ăsta e bebelușul nostru.
ESCARFAIL: OMOR, VIOL, FURT
A fost violată timp de ore întregi.
Sodomizată.
După care a torturat-o și s-a jucat cu ea.
Și, la sfârșit, i-a tăiat gâtul.
Era sânge și pe pereți, așa de violent a fost.
Pentru prima ta zi la Quai d'Orfèvres 36, Brigada Criminală.
- Da. - Pentru visul tău de copil.
- Da. Pentru noul nostru apartament. - Da.
Pentru noua noastră viață.
E un bolnav.
. Un violator. Multirecidivist.
Miercuri 28 februarie Un violator. Multirecidivist.
Miercuri 28 februarie Cum vrei. Dar poate nu el le-a ucis.
Miercuri 28 februarie Acuzația e plină de fisuri:
Miercuri 28 februarie ADN-ul, piciorul egiptean...
Citește dosarul, vei vedea.
Dacă mizezi pe cartea nevinovăției, o vei încasa.
De luni întregi merg să-l văd zilnic,
ca să înțeleg, ca să-l ascult.
Acolo e echipa mea, care, de la început, analizează fiecare pistă.
Am și angajat un fost judecător de instrucție și un polițist de la Crime.
Am puricat dosarul în lung și-n lat.
Cunosc pe de rost fiecare proces-verbal.
N-am găsit nicio dovadă a culpabilității lui, niciuna.
Vrei ca o femeie să apere un ucigaș de femei?
- Nu te oblig. - Nu mă obligi, dar ai nevoie de mine.
- Când e? - Peste o lună.
Să-ți trimit dosarul?
Nu știu dacă pot apăra un om ca el.
Un violator...
- Poate un asasin... - E un violator judecat pentru asta.
dar poate că un asasin nu. În această privință poate fi apărat.
Fred,
dacă n-o facem noi,
cine-o va face?
Cine-l va apăra pe tipul ăsta?
Am o anchetă în curs, tot la ea îmi zboară gândul.
O tânără care a fost ucisă.
Violată.
S-a întâmplat acum câteva luni.
Mă obsedează.
Povestește.
Nu știu.
Am fost surprins, nu mă așteptam.
Nu mă așteptam la atâta violență. Era foarte tânără, foarte frumoasă...
Se vede pe fotografii cât a suferit.
Paul conducea încet pe bulevardul Montparnasse. Privea luminile roz ce...
Paul scoase un cuțit din... (...) .
(...) înfipse în gâtul lui Vincent. În dosarul Escarfail,
prietenul victimei descrie aproape identic locul crimei
cu 15 zile înaintea crimei.
Și se justifică spunând că a început să scrie un roman polițist.
E incredibilă povestea!
Guillaume Reboul.
La început, nu părea.
Reacția, comportamentul lui... ca să descoperi
că întreținea în secret relații cu prietena lui Pascale.
Te gândești la o crimă pasională, îi faci o percheziție
și găsești textul de rahat și un cuțit de vânătoare.
Indicii, în mod normal, copleșitoare.
- În final, are un alibi solid. - Cică a fost la el acasă, cu martori.
Furnizorii de pizza au confirmat.
L-am urmărit. L-am pus sub ascultare, l-am interogat de mai multe ori.
Niciodată nu s-a dat de gol.
I-am cercetat amănunțit adolescența, am scotocit peste tot.
Nimic.
De la început, în acest caz dăm doar peste suspecți ce nu se potrivesc,
de piste false, care nu duc nicăieri.
Ne împotmolim, nu mai avansăm.
Te ajutăm cu ceva?
Da...
Bun.
Dobitocul!
Jensen.
Un alt șef de grupă, un stâlp al Brigăzii, un mare polițist, dar... și un imbecil.
Un sfat: fii cu ochii în patru.
Sunt multe fenomene pe-aici.
Haide să-ți arat ceva.
Coridorul proceduriștilor.
Aici e biroul lui Coco.
Proceduriștii Jensen-idiotul, Marco, și...
- Bună ziua. Ăsta-i cel nou. - Bună ziua.
Și aici e camera de uscare.
Ai grijă să nu atingi, e proaspăt.
Ți-o prezint pe Ana, care ne servește de victimă la reconstituiri.
Îmi pare bine, Ana.
Iată.
Asta e răsplata.
Aici te poți destinde sau plânge.
- La naiba, ce frumos e! - Da, îți face bine.
Chipul lui Pascale în momentul morții...
Gura ei...
Nu știu, parc-ar zice ceva, nu?
Îl cunoștea pe cel ce i-a făcut asta.
Îi spunea ceva în clipa morții.
Nu avem prea des victime nevinovate la cazurile noastre de la 36,
mereu e un cazier, un antecedent, un rahat pe undeva.
Micuța Pascale, nimic.
Încearcă să păstrezi puțină distanță.
Altfel, treaba asta te va dărâma.
Pe noi ne-a dărâmat.
- Depinde de mine? - Întrucâtva.
Credeți că le-am ucis pe femeile alea?
Nu știu.
Dacă credeți, maestre, nu trebuie să mă apărați.
Pentru moment, nu sunt convinsă de nevinovăția d-tale.
Dar nu sunt convinsă nici de vinovăția d-tale.
Am două probleme.
Mărturisirile dvs. la 36,
mărturisiri circumstanțiale,
confratele meu îmi spune c-au fost stoarse de polițiști. Fie.
Despre ele, vă va interoga Curtea cu Juri.
A doua problemă: ADN-ul dvs., care s-ar fi găsit
la anumite locuri ale crimei. E o probă copleșitoare.
În 1995, expertul m-a dezvinovățit. Nu era ADN-ul meu.
Ascultați. În dosar, există și o notificare a expertului
explicând că s-a înșelat în primul raport, cel din 1995.
Zice c-a făcut o greșeală de dactilografiere,
și că dvs. sunteți vinovatul.
Un expert care greșește?
Nu se poate fonda o acuzație pe așa ceva.
Sper.
Vreau să-mi răspundeți la o întrebare foarte simplă.
Și vă cer să-mi răspundeți tot atât de simplu.
Le-ați ucis pe femeile acelea?
Nu. Vă jur că nu.
Acceptați să faceți o nouă expertiză ADN?
Da, bine-nțeles.
Asta ori vă va disculpa, ori vă va acuza.
Sunt nevinovat! Nu le-am ucis pe femeile alea, vă jur!
Mărturisirile de la 36 mi-au fost scoase cu forța.
Iar ADN-ul nu e al meu.
Domnilor!
Trebuie să avem un proces adevărat.
Nu o execuție.
Oricum, expertiza ADN-ului va apărea către sfârșitul procesului.
Dar până atunci vreau să confrunt elementele acuzării cu ale apărării.
Nu vreau să fie acuzat pe baza unei înfruntări.
Nici să fie condamnat pe bază de dovezi ce s-au contrazis timp de 10 ani.
Vorbești de condamnare? Procesul nici n-a avut loc.
Și publicul și media e contra lui. Presiunea e uriașă.
- Media nu judecă în locul justiției. - Trebuie să blocăm jocul presei.
Te-ai putea ocupa de ziariști, să-i administrezi.
Trebuie să-i facem să cugete, să-i destabilizăm.
Să evităm saturarea cu informații, banalizarea procesului.
De acord.
- N-am zis da. - Dar n-ai zis nici nu.
- Putem merge. - Mulțumesc.
9 ianuarie 1992
În legătură cu Escarfail, tânărul a găsit o nouă pistă.
Pascale tocmai se muta în apartament. Am refăcut toate verificările,
despre cei care i-au făcut livrări sau i-au instalat ceva,
care au avut codul sau telefonul ei, unul dintre ei ar fi putut reveni.
Continuă.
M-am oprit asupra instalatorului de telefon.
Pe atunci, France-Télécom avea o filială la Dijon, Sobotis.
Nu i-am găsit numele. Am contactat jandarmeria locală,
precizând că anchetăm uciderea lui Pascale Escarfail.
Jandarmul mi-a spus că, într-o locuință aparținând bunicului Escarfail,
a avut loc o crimă.
Nu-i adevărat!
La naiba!
O fată violată și asasinată.
Acum doi ani jumate, caz nerezolvat.
La naiba!
Rahat!
Victima se numește Sylvie Baton, 24 ani, tot studentă.
Poliția l-a interogat în special pe Jean-Pierre Escarfail.
- Cine conduce ancheta? - Brigada de cercetări din Dijon,
- cmd. Figaret. - Bine. D-ta și Bougon mergeți acolo.
Eu îl sun pe primarul din Dijon. Bună treabă, Charlie.
Tatăl Escarfail n-a putut uita, e imposibil.
Nu, n-ar putea uita.
Sylvie Baton a fost ucisă în noaptea de 4 spre 5 mai 1989.
Trupul i-a fost găsit gol în cada plină cu apă.
Violată, sodomizată și strangulată.
A fost dezbrăcată cu forța. Sutienul îi era smuls, închizătoarea ruptă.
Hainele îi erau împrăștiate.
Prezenta urme de legare la glezne și încheieturi.
- Urme de intrare cu forța? - Nu. Fără efracție,
fără dezordine, fără scotociri... Se vede că l-a cunoscut pe agresor.
Tot ce știm e că se întorcea de la o cină în oraș.
Acesta e firul electric menționat în raport.
A fost secționat dinainte, ca ea să nu poată suna.
Asta ne-a atras atenția, căci era un simplu fir electric,
și am înțeles că era și cablu telefonic.
Trebuia să fim siguri.
Asta ne trimite către instalatorul de la France-Télécom.
Înțelegeți că și pentru noi e tulburător, d-le Escarfail.
Același tip de crimă ca asupra fiicei dvs.,
cu un an jumate înainte, în casa tatălui dvs.
Da, înțeleg că e tulburător, dar...
n-are nicio legătură.
Pascale și Sylvie Baton nu se cunoșteau, nu s-au întâlnit niciodată.
Sylvie a avut probleme cu drogurile.
- Pentru asta... - Unde erați în noaptea de
4 spre 5 mai 1989, d-le Escarfail?
Când am aflat de moartea Sylviei Baton,
eram în deplasare la Barcelona, îmi aduc aminte.
Singur?
Nu. Eram în Spania cu serviciul, împreună cu vreo zece persoane.
Nu știu de ce... am uitat să vă spun de asta.
Pur și simplu mi-a ieșit din minte.
De la moartea lui Pascale, uit multe lucruri.
Încerc să trăiesc... cu imagini ale fiicei mele în viață:
mesele noastre la o braserie, cum o ajutam să-și facă temele,
pasiunea ei pentru fotografie și haine,
drăgălășenia ei, caracterul ei dificil...
și dorința ei de a face jurnalism. Toate astea...
nu le uit.
Dar sfârșitul...
sfârșitul ei, și tot ce se raportează la asta...
sunt lucruri la care nu reușesc să mă gândesc.
Dă-i drumul, te ascultăm.
Mi-am continuat pista. Am fost la Sobotis.
Cel ce-a instalat telefonul se numește Frédéric Brunet.
E tânăr, necăsătorit,
și are un teanc de plângeri de hărțuire pe numele lui.
Mereu făcea drumuri dus-întors Paris-Dijon cu serviciul.
Pe 4/5 mai 1989, data uciderii Sylviei Baton,
era la Dijon, lucru confirmat.
Pe 26 ianuarie 1991, data uciderii lui Pascale, e la Paris.
Lucra în cartierul Raspail, iar acum stă în Paris.
Escarfail chiar era la Barcelona în noaptea uciderii lui Sylvie Baton.
S-a confirmat.
Bun. Scormoniți după Brunet, și aduceți-l la 36.
Charlie, dai toate informațiile lui Coco. Vreau procedura la zi.
Hai că-i bine. Avansăm.
- Gata, am plecat. - Pornim.
Ai onoarea.
E pista ta.
Poliția! Nu mișca!
La perete! Stai! Stai!
Liniștiți-vă! Liniștiți-vă.
- Ce se-ntâmplă? - Sunteți Frédéric Brunet?
- Da. - Brigada criminală.
Sunteți în arest preventiv. Așezat.
- Mă doare! - Taci din gură!
- Dar ce-am făcut? - Aveți ceva aici?
- Nu. - Vom scotoci și vom găsi.
- Nu voi găsi nimic? - Nu!
- Sunteți sigur? - Nimic de semnalat.
- Căutăm până găsim. - Nu puneți mâna pe lucrurile mele!
Dar...
Vă spun că nu-mi amintesc.
Eram la Paris, dar nu-mi amintesc! A trecut aproape un an jumate!
Nu recunoști chipul? Tu i-ai instalat linia telefonică!
A fost găsită moartă la puțin timp după aceea.
La 24 ianuarie 1991, la Paris.
Și la 24 ianuarie 1991, ești la Paris.
Dar ea? Îți spune ceva?
Sylvie Baton a pățit același lucru pe 4 mai 1989 la Dijon,
iar tu unde ești, pe 4 mai 1989? Ești la Dijon!
Știm că tu ai fost. Știm că ai fost la fetele astea.
- Să scap de-aici... - Dă-i drumul!
Ai fost singur sau nu? Tu ai făcut-o sau doar ai asistat?
- Va trebui să ne spui! - Opriți-vă! Eu n-am ucis pe nimeni!
Nici nu m-am bătut în viața mea!
Habar n-am ce se întâmplă!
- Medicul, pentru prelevarea de sânge. - Bine.
Îmbarcați-l.
Hai, în picioare.
- Plecăm. Grăbește-te. - Înainte, înainte.
Va fi mâine pe prima pagină în Le Monde.
- Îi dăm drumul? - Îi dăm.
Atunci prima mea întrebare:
Cum se construiește apărarea celui pe care toată lumea pare să-l acuze?
Dacă ne ținem strict de dosar, prezumpția de nevinovăție se impune.
Dosarul are fisuri, mai ales despre ADN,
care ar trebui să fie indiscutabil, și nu este.
Vorbește avocata din dvs.
Dar sunteți o femeie care, văzând dosarul, trebuie să aibă o opinie.
Îmi spune că e nevinovat,
și acceptă tot ce trebuie întreprins ca să se facă lumină.
Un acuzat care știe că ADN-ul îl poate înfunda
și totuși acceptă testul,
după mine e nevinovat.
- Credeți cu adevărat? - Mă străduiesc să nu cred,
ci să examinez, să constat.
Și în acest dosar constat că proba culpabilității nu există.
Dacă vă spun că, pentru mulți, apărați ceea ce nu se poate apăra?
Înțeleg, dar nu sunt de acord.
Nu vă e teamă că vă înșelați?
Și că apărați un monstru?
Nu există niciun monstru.
Există oameni mai mult sau mai puțin sănătoși, mai mult sau mai puțin buni.
Eu nu cred în diavol.
- Salut. - Salut.
- Oh, la naiba! Ce-i chestia asta? - Ei, ăsta-i progresul!
Bravo! Bravo, prietene!
Faci istorie! Primul calculator din 36!
- Unde punem placa cu numele tău? - Nu, nu, nu!
Obscuri și fără glorie, aici sunt cei mai buni.
Îmi datorați cu toții bani.
100 de franci calculatorul.
100 franci? Dar nu cresc pe toate drumurile!
Nu ți-am cerut nimic!
Bătrânul Escarfail nu e niciodată departe.
L-am cercetat aproape sub toate aspectele caracterului.
Toate alibiurile lui sunt verificate.
Nu-l avem cu nimic la mână.
Merită să-l lăsăm puțin în pace, nu?
Nu văd ce-am mai putea scoate de la el.
Chiar dacă purtarea lui nu-i niciodată prea corectă.
Cum uită să vorbească de crima de la Avallon?
De ce nu-și arată niciodată emoțiile?
Nimeni dintre noi nu și-a pierdut fiica.
Nimeni nu știe ce se-ntâmplă în sufletul unui tată în asemenea clipe.
Tatăl e sincer.
Rătăcit, deseori ciudat, ceea ce ne deranjează, dar sincer.
Pentru Sylvie Baton și Pascale am să închid procedura.
Nu e stabilită nicio legătură între cele două crime.
Pe instalator îl excludem.
Eu tot la un apropiat mă gândesc.
Cineva pe care Pascale îl cunoștea, nu neapărat din familie.
Trebuie să cercetăm și cunoștințele.
Trebuie să scrutăm listele de la facultate,
să-i interogăm din nou pe toți prietenii lui Pascale.
Sunt mii de studenți la facultatea aia.
Nu avem altă pistă.
Trebuie să-i convocăm. Charlie are dreptate.
- Tot mai are rău de mare? - Tot.
Ciudat, pentru unul care are o barcă de pescuit.
Da, dar weekendurile pe barcă sunt marota lui.
Mențin coeziunea grupului.
Menține...
Nu-i așa că-i ideea ta?
Ești bine, șefu'?
Da, uitați-vă la el, prinde iar culoare!
Dă de mâncare la pești.
Merge, altfel?
Fax de la Poliția Judiciară. (=PJ)
4 septembrie 1992 .
4 septembrie 1992 Bun...
4 septembrie 1992 .
4 septembrie 1992 Apel anonim
4 septembrie 1992 cum că Pascale ar fi fost damă
4 septembrie 1992 de companie pentru un mare laborator
farmaceutic
care o oferea, alături de alte fete, clienților săi
prin saloanele pariziene.
Ar fi fost ucisă de un client în timpul unei petreceri fine pentru doctori.
Tipul a dat numele și adresele altor fete, printre care Christine Saudan.
Ea recruta fetele și cică știe numele ucigașului lui Pascale.
PJ a verificat. Fetele chiar erau studente la Sorbona,
iar Saudan lucrează și acum pentru laborator, la relații publice.
Apelul a fost făcut unui coleg de la PJ, pe linia lui personală.
Anonimul părea dintr-un bun mediu social
și cunoștea bine problema, și avea detalii precise despre Pascale.
- Reacții? - Nu-i mare lucru.
Dubios, căci Pascale era clientă a revistelor de scandal.
Asta atrage dezaxați care fac tâmpenii,
dar doar asta avem de la început.
Să nu ne lăsăm poluați de apeluri anonime în cazul ăsta.
Pascale n-a făcut niciodată pe târfa ca să vândă leacuri medicilor.
Pentru mine e o chestie care-mi cere să verific.
Tot timpul avem piste. Una nouă după doi ani?
Sunt oameni care știu. Trebuie doar să săpăm.
Poate există ceva ce ne cere să ieșim pe teren, sper și eu,
- dar astea-s bârfe ordinare. - Riscăm să ratăm ceva important.
Lucrăm prost. Lucrăm prost. Toți lucrăm prost.
- Eu vreau să continui. - Dacă vrei să zgurmi, zgurmă.
Cine crede la fel, îl urmează. Ceilalți, nu.
O pui pe Christine sub supraveghere.
Verifică stare civilă, adresă, profesie, scotocește,
dobori uși dacă trebuie.
Interoghezi, pui sub ascultare, scuturi cocotierul.
Vedem noi ce cade, dacă ne duce la Pascale.
Coco, Pascale ca damă de companie,
astea nu le introduci încă în procedură.
Trebuie să-i dăm de capăt, la dracu!
Mama mea, Hélène Rampillon...
I-am purtat numele până la 6 ani.
Și, la 6 ani,
DDASS mi-a dat un nume nou, Georges.
E prenumele tatălui meu, George Cartwright.
Prima zi de audiere: marți 19 martie 2001 Bucătar al armatei americane
Prima zi de audiere: marți 19 martie 2001 la Marly-le-Roi.
Prima zi de audiere: marți 19 martie 2001 A cunoscut-o pe mama,
și s-a întors să trăiască în Statele Unite,
unde era deja căsătorit.
De asta n-a vrut să mă recunoască.
D-na Rampillon, mama biologică a lui Guy Georges,
era animatoare la Marly-le-Roi într-un bar.
A renegat bebelușul încă de la naștere,
iar părinții ei, care se ocupau deja de primul ei copil,
n-au vrut să se mai ocupe și de al doilea.
A adresat un certificat medical Curții
pentru a justifica absența ei la proces.
N-a fost niciodată aici.
Nu-i nimic. N-o cunosc. E o străină pentru mine.
Adevărații mei părinți sunt familia Morin.
Ați fost plasat la 3 luni la familia Morin, așa e?
Da.
Acolo, la 14 ani, o agresați pe sora dvs. de lapte, Roselyne.
La 15 ani, în 1978,
e o nouă problemă cu a doua dvs. soră de lapte.
Încercați s-o ucideți ștrangulând-o cu o bară de fier.
Ea vă scapă.
Mama a chemat Asistența Socială (=DDASS).
Am fost despărțit de ea. Am fost dus la un cămin.
Prin "mama" dvs, vreți să spuneți d-na Morin?
Da.
La cămin, agresați de mai multe ori personalul feminin.
Între februarie 1979 și ianuarie 1991
ați fost condamnat pentru agresiuni contra femeilor sub amenințarea cuțitului,
un atentat la pudoare, sub amenințarea cuțitului,
și un viol,
pentru care ați fost condamnat la 10 ani închisoare.
Între luna aprilie 1992 și arestarea dvs. din martie 1998,
ați fost condamnat și pentru diferite fapte de violență
și de agresiune sexuală
cu armă,
un furt și posesia unei arme,
- și un viol. - De ce îmi vorbiți de asta?
De violuri nu mai vreau să vorbesc. Am fost deja judecat. Am plătit.
Dar n-am ucis niciodată.
Nu condamni pe cineva pe baza trecutului lui.
- Acestea sunt fapte. - Nu sunt decât consecințe,
deseori datorate copilăriei, d-le președinte.
Suntem aici ca să v-o amintim.
De unde vine Guy Georges?
Toți trebuie să ne punem această întrebare.
Dl. asesor a vorbit de mama sa biologică.
Dar o mamă biologică ce-și respinge copilul
nu este o mamă.
Bunici care-și resping nepotul
nu sunt bunici.
Și Guy Georges unde-și găsește, inevitabil, locul?
Într-o familie străină.
Apoi,
ce s-a mai întâmplat?
I se retrage acestui copil,
rănit, chinuit,
singurul lucru care îi aparține cu adevărat,
care e al lui și numai al lui:
numele.
Și, ca treaba să fie bine făcută, i se schimbă și locul de naștere.
La 6 ani.
La 6 ani, d-le președinte.
I se taie toate rădăcinile.
I se fură identitatea.
Așa, după aceea, faci ce poți.
Încerci să crești,
să te faci mai bun.
Ceea ce a și făcut în detenție.
Comportamentul lui a fost exemplar.
A lucrat pentru Salvarea Socială,
i-a ajutat pe cei fără adăpost,
pe scurt, a luptat contra lui însuși.
Sau mai degrabă
contra sorții care i se hărăzea.
De ce?
Pentru a ieși din situația sa.
Ca să devină un om.
Un om!
Nu un asasin.
Apropiați-vă, d-nă Morin.
Era un copil formidabil.
Era "micul meu negru".
Voiam să-l păstrez pentru mine, să-și facă o carieră.
Era puștiul meu.
Îl adoram.
Mi-am crescut cei 7 copii,
și 13 de la Asistența Socială, dar Guy
a fost mereu al meu.
Până la agresiunea asupra surorii lui de lapte, Christiane, da?
Da.
În ziua aceea...
a fost grav.
A fost declicul.
Mamă,
se spun multe la televizor, în ziare.
Dar n-am vorbit niciodată de ziariști.
Cum pot zice că tăiam capetele păsărilor?
Nici vorbă, n-ai făcut niciodată așa ceva.
Voiam să-ți spun, mamă...
că eu te iubesc.
Și eu.
Dar acum, inima mea se golește.
- Iată minunatul dvs. bebeluș. - Mulțumim.
Fiica mea...
Îți dai seama că tu ești fiica mea?
Nu-ți dai seama?
Nici eu.
Vă rog!
- Da! - Vă rog, vă rog!
Domnișoară...
Domnilor...
Mi-am scos cravata de gală pentru că seara asta e o seară mare.
Ridic paharul în onoarea lui Charlie Magne,
împărat al bolnavilor obsesionali de la 36,
care tocmai a fost numit inspector principal.
- Bravo, Charlie. - Mulțumesc, mulțumesc.
Mai am o veste să vă spun, pe asta n-o știți.
- Ești gravidă? - Nu, nu mai pot.
Bougon ne părăsește ca să devină al doilea din grupul Lemoine.
- E adevărat? - Da, e adevărat.
Ridic paharul în onoarea ta.
În cinstea voastră!
Am rezolvat destule cazuri amândoi.
O să ne lipsești. Ai grijă de tine.
Îți mulțumesc.
Nu schimb clădirea, fiți liniștiți. Schimb doar biroul.
- Ne vom vedea în fiecare zi. - Sper.
O chestie mai vreau.
O chestie.
Să rezolvați cazul Escarfail.
9 ianuarie 1994
Am găsit-o azi-dimineață.
Catherine, zisă Cathy Rocher, 28 ani.
Violată, apoi i s-a tăiat gâtul.
- Urme de spermă? - Aprioric nu.
Tipul probabil că purta prezervativ.
Victima a primit 10 lovituri de cuțit în gât.
Probabil date cu mâna stângă. Legistul va confirma.
Multe tăieturi superficiale.
O fi înțepat-o cu vârful cuțitului, sau cam așa ceva.
- Tortură? - Da.
Poate ca s-o facă să-i spună codul bancar.
Din contul ei s-au scos 3800 franci la un bancomat de alături.
Se poate ca tipul să fi revenit.
Doctorul a găsit urme de viol post mortem. Trebuie confirmat.
Bougon,
tu vii cu mine.
- Lăsați-mă s-o văd! - Nu, d-le.
- Lăsați-mă s-o văd! - Nu.
- O s-o vedeți, dar nu aici. - Lăsați-mă s-o văd!
Ne-au ucis-o! Ne-au ucis-o!
S-a întâmplat în arondismentul 2, bulevardul Reuilly, nr. 67.
Ucigașul ar fi stângaci. Dar nu e 100% sigur.
Avem portretul robot al unui tip care a fost văzut în parcare de gardian.
Schița lui a fost arătată în toate împrejurimile.
Cathy Rocher era foarte drăguță,
educată, calmă, stabilă, fără probleme.
Și se întorcea de la o cină în oraș. Ca Pascale.
Crezi că e vreo legătură?
Nu e același tip de răni, nici același fel de tăiere a hainelor.
Dar e aceeași sălbăticie,
aceleași lovituri de cuțit la gât.
Și mi-a făcut aceeași senzație.
A măcelărit-o.
Ea s-a apărat de lovituri.
Unghiile îi erau rupte, era plină de echimoze.
Lemoine zice că Pascale a murit acum 3 ani,
și că, cu timpul, e normal ca crimele să se asemene.
- 3 ani de anchetă, zi de zi. - Nu va face legătura.
Polițiștii au fost lăsați în cartier, în caz că tipul ar apărea după colț.
Dar nu va face nimic în plus.
Bun.
Voi cerceta și voi vorbi cu Carbo, știi?
Te voi ține la curent.
Mulțumesc pentru informații.
Mă plictisesc de moarte la Lemoine.
Zece luni mai târziu: .
Zece luni mai târziu: 7 noiembrie 1994
Elsa Bénady, 23 ani.
Violată și cu gâtul tăiat, noaptea.
Cu gâtul plin de înțepături de cuțit.
Alo? Salut, Bougon.
Bine.
Cathy Rocher și Elsa Bénady, același mod de operare.
Aceeași tăietură a sutienului, aceeași tăietură în Z a pantalonului.
Aceleași brutalități sexuale, aceleași plăgi pe gât,
10 pentru Cathy Rocher, 17 pentru Bénady.
Aceeași poziție a trupurilor, aceleași înțepături pe piept.
Amândouă într-o parcare din arondismentul 13.
Amândouă foarte frumoase, amândouă torturate, la naiba!
Ceea ce ne îndepărtează de omuciderile lui Pascale și Sylvie.
Lui Pascale i-a tăiat gâtul, și era și ea foarte frumoasă.
Dar Pascale n-a fost omorâtă într-o parcare.
Și nici Sylvie. Și Sylvie n-a fost înțepată în gât. Nu-i chiar la fel.
A fost găsită și o amprentă pe parbrizul din spate,
și o urmă de sânge pe un pliant găsit pe scaun.
Poate sângele ucigașului. Poate nu.
Unde-ai ajuns cu Pascale?
Nicăieri.
O lună mai târziu: .
O lună mai târziu: 9 decembrie 1994
Tipul a șters toate indiciile: el n-a părăsit locul crimei.
A întors totul pe dos după aceea.
E o fiară sălbatică.
- E prietenul ei? - Da.
A zis c-a încercat să-i ia pulsul,
c-a încercat s-o reanimeze.
E în stare de șoc.
Nu-l lăsați așa! Scoateți-l de aici! Ce așteptați?
Acoperiți cadavrul de îndată ce se va putea.
Agnes Nijkamp, 32 ani, olandeză,
violată, torturată și înjunghiată, în apartamentul ei din ar. 11.
- Cine a preluat cazul? - Grupul Jensen.
- Ai vorbit cu el? - Da.
Dar Jensen se închide ca dracu.
Mi-a zis doar că e pe niște piste proaspete, mai mult nu știu.
- Dar cunoaște cazul Escarfail? - Sigur.
- Dar crimele din parcare? - Știe tot, ți-am zis că joacă singur.
- Adică? - Nu spune altora ce-a aflat.
Băieții lui au ordin să-și țină gura.
Dacă ancheta lui eșuează, nu va afla nimeni.
Dacă-i iese, se va împăuna cu ea, va avea toată gloria.
Vrea să verifice înainte de a spune orice.
Iar modurile de operare nu sunt aceleași.
Frumoase, violate, înjunghiate. Ultima acum o lună.
N-au murit în același fel.
Sylvie nu e înțepată, iar în parcare găsim un prezervativ.
În apartamentul lui Nijkamp nu.
Există legături posibile, dar nu sigure.
Nu le putem apropia așa ușor, ce-i cu tine?
- Cu Pascale, și-a pus prezervativ. - Nu suntem siguri cu Pascale.
- Urgența... - Vorbim de fete violate, cu gâtul tăiat!
Și el se gândește la carieră? E afacerea lui? La dracu!
Oprește-te!
Probele Escarfail încă există, nu?
Da.
Nu s-a putut extrage ADN-ul acum 4 ani de zile.
Acum există noi tehnici, s-au făcut progrese.
- Am putea măcar încerca, nu? - O să văd ce pot face.
Baton, Nijkamp și Escarfail au fost toate trei ucise
violate și ucise într-un apartament.
Poate fi același ucigaș, nu?
Toate aceste grozăvii pe care le vezi...
mă tem să nu te dărâme.
Funcționarea lui 36 mă dărâmă.
Ești de permanență în seara unei crime, ți se dă cazul acela.
Jensen nu vrea să facă legătura cu celelalte 2 cazuri
de teamă să nu piardă cazul Nijkamp.
Pentru el, e un dosar, nimic mai mult.
Nu mă mai auzi când îți vorbesc.
Și totuși, te iubesc.
...cu Benoît Duquesne în spate.
. Jacques Chirac iese
7 mai 1995 din Hôtel de Ville.
7 mai 1995 Ar trebui să-l vedeți.
7 mai 1995 Îl vedem.
7 mai 1995 .
Și toți motocicliștii... Ai zice că e Turul Franței.
El e mulțumit.
D-le Chirac, ne puteți descrie sentimentul dvs. din seara asta?
Doar un cuvânt despre...
Sunteți fericit în seara aceasta?
Fără comentarii din partea d-lui Chirac.
Respectă culoarea roșie a semaforului.
Răspunsul e "nu" pentru noua cerere de expertiză ADN.
Judecătorul a estimat că crimele sunt prea îndepărtate una de alta.
I-au trebuit 6 luni ca să estimeze.
Taci și intră.
16 iunie 1995
Nu-ți fac rău. Sunt pe fugă. N-am nimic de pierdut.
Vreau doar să stau la noapte. Plec mâine dimineață.
Mă ascund, asta-i tot.
N-ai de ce să te temi, dacă faci ce-ți spun.
- Ai înțeles? - Da.
- Unde-i camera ta? - Jos.
Arată drumul. Înainte, îți spun.
Hai, dă-i drumul.
- Lasă-mă. - Hai, mai repede.
Haide!
Stai jos.
Am tren mâine dimineață ca să merg să caut niște acte.
- Am să te leg ca să poți dormi. - Pot să-mi aprind o țigară?
Da, aprinde-ți.
Cum te cheamă?
Elisabeth.
Pe tine?
Poți să-mi spui Eric.
Nu ți se potrivește numele cu fața.
Atunci spune-mi Flo.
Elisabeth...
Se vede că ți-e frică.
Crede-mă, nu vei păți nimic.
Trebuie să mă ascund, dorm noaptea asta și apoi plec. Promit.
Cu ce te ocupi? Eu sunt psihomotriciană.
Ajut copii handicapați care au probleme.
Asta-i bine.
Bun. Sunt obosit.
Hai. Întinde-te, apoi...
am să te leg pentru a putea dormi.
Nu, nu te îngrijora! Dă-mi asta.
Hai, dă-mi mâinile. Ai încredere.
Nu vei păți nimic.
Liniștește-te.
Ai încredere în mine. Liniștește-te. Uită-te la mine!
Liniștește-te, Elisabeth. Elisabeth!
Știi, te pot ucide. Asta nu schimbă nimic pentru mine.
Ești proastă.
Ești tare încăpățânată.
Hai, lungește-te, Elisabeth.
Am să sting lumina.
Ajutor!
Chemați poliția! Chemați poliția!
D-șoară, ce se-ntâmplă? Ce se-ntâmplă? Ușurel!
Comisariatul de cartier s-a urnit.
Cum seamănă cu cazul a Nijkamp, i s-a dat tot lui Jensen.
În ce sens seamănă?
Arondismentul 11, armă albă, legată la gură, foarte frumoasă.
La naiba!
Au făcut un portret robot al agresorului.
- Corespunde tipului din parcări? - Nu, e un maghrebian.
Nu ezitați să sunați, orice-ar fi.
Nu vă faceți griji, ne ocupăm noi.
- Mulțumesc. - Vă va conduce Vincent.
La revedere.
- ADN? - Pe un chiștoc.
Cică fata a precizat marca de țigări a agresorului.
Nijkamp și Ortega
se întorceau de la o cină, nu?
Pentru că la Baton și Escarfail așa era.
Valea.
Escarfail și Baton erau amândouă studente la litere.
Nijkamp și Ortega la fel?
Întinde-o.
Căci le-am putea reproșa unele similitudini.
3 crime în 6 luni. Am putea măcar vorbi, nu?
Valea!
Magne!
Am să-ți explic de ce "valea".
Afară e un ticălos care a omorât-o pe Nijkamp acum 6 luni.
Care poate că tocmai a încercat să facă la fel cu d-șoara Ortega.
În acest timp, se plimbă.
Prioritatea mea e să-l prind.
Nu-i o poveste de patru ani pentru a rezolva micile tale insomnii.
Trei săptămâni mai târziu: .
Trei săptămâni mai târziu: 8 iulie 1995
Același mod de operare, același tip de fată.
Același arondisment.
Hélène Frinking, 27 ani.
E un fir de păr pe mânecă.
Un posibil ADN.
Și asta.
Asta, e o formă deosebită de picior.
Cu degetul ăla mai gros decât degetul mare.
E un picior egiptean.
Comisie rogatorie expresă pentru ADN.
- Rezultatele săptămâna asta, da? - Bine.
Mă ocup eu de mamă.
Da. Acum dvs.
- Tu treci asta la probe. - Bine.
Pozezi tăieturile. Toate.
Toate numerele. Atenție la amprentele de picior.
La 36 polițiștii mi-au dat o lovitură de crosă în cap.
M-au tăbăcit. De asta am mărturisit.
În afara mărturisirilor smulse prin violență în acest dosar,
dosar în care au fost bănuiți Guillaume Reboul,
prietenul lui Pascale Escarfail,
asupra căruia persistă, de altfel, zone de umbră,
Jean-Pierre, tatăl lui Pascale Escarfail,
asupra căruia persistă, din nou, zone de umbră.
- Rușinos! - Liniște!
...Un instalator de linie telefonică,
un violator multirecidivist...
În afara acestor mărturisiri, nu există nicio probă.
Nici pentru cazul Cathy Rocher,
asupra căreia, un om de tip european, de 50 de ani,
a fost văzut la locul crimei
și căutat activ timp de 2 ani de un grup întreg al Brigăzii Criminale.
Și nici pentru cazul Elsa Bénady, unde sângele găsit
nu corespunde sângelui lui Guy Georges.
Nici în cazul Hélène Frinking,
unde s-a găsit o amprentă însângerată de picior egiptean,
și cei mai buni polițiști ai Brigăzii Criminale
l-au căutat, ani întregi,
pe cel ce avea această amprentă.
Și, când Guy Georges e arestat...
nu are picior egiptean.
Nu are.
Au venit analizele ADN.
În toate cele trei cazuri ale lui Jensen, e același om.
Codul genetic a fost botezat SK1: Serial Killer nr. 1.
E primul ucigaș în serie de la care avem amprenta genetică.
Nu putem să-l comparăm, nu avem fișier legal.
Afurisita de lege nu ne permite.
Grupul Jensen a lucrat zi și noapte.
Au încercat toate apropierile posibile între Nijkamp, Frinking și Ortega:
viețile, pasiunile, prietenii lor... ele n-au nimic în comun.
Avem de-a face cu un ucigaș în serie ce face ravagii în estul Parisului
și care se pare că-și alege victimele la întâmplare.
În ce ne privește, am cerut din nou o comisie rogatorie
pentru a face o expertiză ADN a dovezilor din cazul Escarfail.
Acum, judecătorul a acceptat.
Vom vedea repede dacă e același care a ucis-o și pe Pascale.
Dacă așa va fi, Jensen ne va lua imediat cazul.
- A-nțeles toată lumea? - Rahat!
Coco vă va citi circulara de urgență de la Statul Major.
Cmd. Jensen va efectua numaidecât ronduri în tot Parisul.
Grupurile Brigăzii Criminale se vor pune la dispoziție pentru a ajuta.
Martora Elisabeth Ortega a acceptat să lucreze cu serviciul Poliției Judiciare
pentru a ajuta la identificarea agresorului său.
Având în vedere experiența sa,
individul căutat are probabil antecedente judiciare.
Sigur e undeva în fișierele noastre.
Începând de azi, scormonim toate listele din închisori,
registre și permisiuni,
treceți toți deținuții prin sită în funcție de antecedente
și de modul de operare.
Pe cei mai semnificativi îi triem și-i aducem la 36.
E mult de lucru, dar se poate face. Dați-i drumul.
- Crystal 10, unde ești? - La Belleville. Pornim și noi.
Bine. recepționat.
Carjack 14, suntem în zona Gara de Est. Nimic de semnalat.
Priviți bine chipul acesta.
- Scuzați-ne, d-le. - Poliția.
Nu l-ați văzut niciodată?
- Nimic pe strada Alsace. - Am notat.
Vă mulțumesc că ne-ați sunat din nou.
Sora dvs. care a dispărut...
... V-o trimit prin fax.
N-avem de ales. PJ decide, noi aplicăm.
Ne trebuie toate eliberările.
Da, foarte bine.
Asta nu-i problema mea.
- Bună seara. - Bună seara.
Azi mergeți cu insp. Magne din grupul Carbonnel.
- Mergem? - Mergem.
- Ai grijă de ea, Charlie. - Da.
Nu v-ați săturat să faceți rondul cu noi în fiecare seară?
Nu. Vreau să-l găsesc.
REZERVAT AUDIERILOR Așezați-vă.
Descălțați-vă, vă rog.
Sunteți dreptaci sau stângaci?
Dreptaci.
Sunteți sigur? Vom verifica.
E de ajutor, portretul meu robot?
- Sincer? - Sincer.
Nu rezolvăm multe cazuri cu portrete-robot.
Mai puțin de 5%.
Doar asta avem.
Avem ADN-ul lui...
și vă mai avem pe dvs.
Nu-i el.
Am vorbit cu laboratorul din Nantes pentru dovezile Escarfail.
Urmele prelevate tot nu se pot exploata.
- Crystal 10, de la Crystal 18. - Vorbește, te ascult.
Nimic de semnalat pe République.
Bine, recepționat.
Crystal 10, suntem pe Bastille.
- E liniște, ne îndepărtăm. - Bine, recepționat.
- El e! E Flo! - Cine? Ăla?
Nu vă mișcați din loc.
Dvs. rămâneți aici, lângă mașină.
Crystal 14 către toate unitățile.
Suspect SK1 reperat pe Saint-Sabin colț cu Chemin-Vert.
Poliția! Nu mișca! Nu mișca!
Poliția! Stai pe loc, îți spun!
Nu mișca! Nu mișca! Mâinile pe cap! Mâinile pe cap!
Mâinile pe cap! Vreau să le văd!
Brațele! Brațele!
Hai, arată-mi!
La naiba! Rahat!
N-are picior egiptean! Dacă nu el a fost, atunci cine?
- Tu cine ești? - N-am făcut nimic!
- Hai să-l ridicăm. De ce fugi? - N-am făcut nimic!
Îl îmbarcăm.
Bruno Bénady, fratele Elsei,
victima din parcare, a venit la noi azi-dimineață.
De la decesul surorii sale, face pe detectivul privat.
E de înțeles.
Mai ales că munca lui dă roade.
21 iulie 1995 .
21 iulie 1995 A descoperit că sora lui
21 iulie 1995 era colegă în liceu cu Pascale Escarfail.
Nu se poate!
Comparând cazurile, trebuia să fi știut.
Și o aflăm de la fratele victimei?
Asta poate schimba tot.
Ucigașul să le fi cunoscut pe toate, de la început?
- Ai o listă a prietenilor Elsei? - Da, lucrăm la ea.
Dă-mi procedura.
Bine.
Refă-mi lista studenților.
- Erați prietenă cu Elsa Bénady? - Da.
Am găsit numele dvs. și în agenda lui Pascale Escarfail. O cunoșteați?
Am cunoscut-o în liceu prin prietenul ei, care era prieten și cu Elsa.
- Vă amintiți numele lui? - Da. Guillaume Reboul.
DIRECȚIA POLIȚIEI JUDICIARE
Da, e adevărat. O cunoșteam pe Elsa. Era prietenă cu Myriam.
- De ce? - Știați că Elsa e moartă?
- Nu. - Nu?
- Nu, nu știam. - Unde și când ai văzut-o ultima dată?
A părăsit liceul înainte de bac,
nu știu de ce. Dar n-am mai văzut-o de atunci.
- Ieșea cu un tip mai în vârstă... - Încetează!
Nu vezi că ești în miezul cazului Escarfail?
Și acum și în cazul Bénady!
Acum puțin îmi pasă că ieșea cu cineva mai în vârstă,
doar dacă are de-a face cu Pascale sau Elsa. Are sau nu?
- Are sau nu? - Nu.
ADN-ul nu corespunde sângelui găsit în mașina Elsei Bénady pe pliant.
- Și nici amprentei. - Dar lui SK1?
Nici lui nu-i corespunde.
N-avem nimic.
Cineva tot a ucis-o! Un apropiat, Reboul? Bătrânul Escarfail?
- Tatăl a fost exclus. Nu mai reveni. - Puțin că-mi pasă!
Am nevoie de un suspect ca să continui, să nu mă dau bătut!
Oprește-te!
Nimeni nu se dă bătut aici! Nimeni.
Toți suntem cu Pascale.
Și eu sunt dezamăgită, la fel ca tine.
Și pe mine mă omoară că nu pot afla cine a făcut asta.
Nu ești singur, Charlie.
25 iulie 1995
Grăbiți-vă!
- E mai jos de noi! - RER-ul!
Nu mișcați! Nu mișcați!
Cheamă ajutoarele! Repede!
Cheamă ajutoarele!
4 morți, în jur de 40 de răniți
în urma unei explozii, azi, în stația Saint-Michel a RER.
Deocamdată nu putem spune dacă e vorba de un atentat,
dar e foarte probabil.
Imediat, statul-major al pompierilor a declanșat planul roșu.
Atentatul n-a fost revendicat, dar bomba ne face să ne gândim la GIA.
Sunt amenințări de recidivă, deci e prioritate absolută.
Comandantul ne cere, în acord cu primul ministru, Alain Juppé,
și prefectul de poliție,
ca toți polițiștii brigăzii criminale
să fie puși cu prioritate în serviciul secțiunii antiteroriste.
Vom proceda la valuri de arestări în mediul terorist cunoscut.
Repartițiile privind zonele sunt pe acest tabel.
Și noi, grupurile ce ne ocupăm de SK1, ce facem?
Ziua ne ocupăm de atentat, iar noaptea, cât putem, continuăm raidurile SK1.
- Nu va fi ușor. - Știu.
Întrebări?
- Mulțumim, d-lor. - Mulțumim.
19 septembrie 1995 .
19 septembrie 1995 Asta nu privește atentatele,
dar avem un client pentru voi, la SK1.
Interpelat la Dijon pentru violență asupra unei femei, la domiciliul ei.
Cu cuțitul. Locuiește nu departe de Cathy Rocher.
ADN-ul nu se potrivește, și e negru, nu magrebian.
Se numește Guy Georges. E un delincvent sexual.
A fost deja semnalat de Brigada Minori.
I s-a comparat sângele cu cel găsit pe pliantul din cazul Bénady.
Nu-i al lui.
ADN-ul lui nu corespunde cu nimic.
Dar la percheziție s-a găsit un cuțit și scotch lat în camera lui de hotel.
Bine.
Vi-l aduc?
Vă numiți Guy Georges?
Desculțați-vă, vă rog.
Marco, notează că nu are picior egiptean.
- Sunteți dreptaci sau stângaci? - Dreptaci.
O să facem un test. Încălțați-vă.
Nu-l recunosc.
Seamănă, dar...
dar nu e el.
Sunteți sigură?
Era mai... metis.
Bine. Duceți-l înapoi la Santé.
Doamnelor și domnilor, bună seara. Afacerea Khaled Kelkal
e azi în centrul actualității.
Individul a fost ucis aseară în regiunea Lyon,
unde se ascundea de mai multe săptămâni.
El și grupul lui erau legați de cel puțin 4 din cele 7 atentate
sau tentative de atentat care au avut loc în Franța în vara aceasta.
Acum am văzut la televizor.
Sfârșitul poveștii.
Sunt la maternitate cu Louise.
Îmi vine pe lume un bebeluș.
Vă găsesc după, bine?
Mulțumesc, amice. Mulțumesc.
- Dl. Magne? - Da.
Veniți. E o fetiță.
- Fetiță? - Urmați-mă.
E a doua fetiță a mea.
- Și mama e bine? - E bine. E fericită.
Magali Sirotti.
Doi ani mai târziu: .
Doi ani mai târziu: Același măcel. Începe iar.
Doi ani mai târziu: 23 septembrie 1997 .
Doi ani mai târziu: 23 septembrie 1997 Aceleași plăgi?
Aceleași plăgi.
Șefa coboară repede.
Domnilor...
Bună ziua, d-nă.
- Bună ziua. - Nicio amprentă, nicio urmă de spermă.
Niciun martor.
N-avem nimic.
În rest sutienul tăiat, lovituri de cuțit la gât...
- o femeie foarte frumoasă... - Am înțeles. Mulțumesc.
SK1 și-a reluat lucrul.
Două luni mai târziu: .
Două luni mai târziu: 15 noiembrie 1997 Estelle Magd, 25 ani.
Două luni mai târziu: 15 noiembrie 1997 .
Mod de operare similar.
Tot arondismentul 11.
Am găsit acest jerseu.
După mărime, nu pare a fi al ei.
Asta-i tot ce-avem.
De fiecare dată-l ratăm.
Iar el ucide.
Se oprește 3 ani,
apoi începe iar.
Ultima abia avea 19 ani.
Cât timp ne vom pomeni ca tâmpiții să facem socoteli?
Arată-mi fotografiile.
Marco, arată-mi fotografiile.
Erau pete de sânge pe pereți.
Niciodată n-am văzut așa ceva.
Uită-te la gura ei.
Tocmai spunea ceva.
Spunea ceva când el a ucis-o.
Da.
Cu siguranță.
- Charlie... - Lasă-mă!
Dă-mi dosarul înapoi. Nu face pe dobitocul.
E același ucigaș care le-a omorât și pe Estelle Magd și Pascale Escarfail.
Corpurile sunt exact în aceeași poziție,
hainele sunt tăiate în exact același fel.
Același tip de fete frumoase. Aceleași înțepături la gât.
Exact aceeași sălbăticie.
Același ADN pentru Agnes Nijkamp,
Hélène Frinking, Estelle Magd,
și de asemenea pentru Elisabeth Ortega.
Tot el le-a ucis pe Cathy Rocher și pe Elsa Bénady
în parcare, și probabil pe Magali Sirotti.
Asemănările sunt evidente.
Îl urmărim de ani de zile.
El le-a ucis pe toate.
Mulțumesc, inspector Magne.
Lansăm un aviz de căutare pentru cele 7 crime
plus tentativa asupra d-șoarei Ortega.
Diseară, ședință cu șefii de grupe, proceduriștii și adjuncții.
Vă mulțumesc, domnilor.
Tocmai am primit RG.
Ziarele vorbesc de ucigașul din estul Parisului,
Va fi psihoză la Paris.
Asta ne obligă să ne schimbăm imediat tactica.
Difuzăm portretul-robot: ziare, televiziune, mesaje de alertă
peste tot în oraș.
Reîncepem rondurile și controlul aleatoriu al identității,
ca acum 2 ani.
Cum a sugerat mama unei victime, reluăm căutarea în restaurantele Flo
și continuăm cercetările despre ambulanțieri și urgențe.
Știm că individul căutat e puternic și atletic,
așa că adăugăm și sălile de sport, de forță, stadioanele.
A folosit un prezervativ furnizat de armată.
Vom primi toate dosarele Ministerului Apărării; treceți-le prin sită.
Supravegheați și toate ieșirile din teritoriu.
Vreau să-l găsim pe SK1 și să-l aducem aici.
Ultimul punct.
Sunt 2500 ADN-uri de delincvenți sexuali stocate ici-colo.
Legal, nu ne putem baza pe ele.
Judecătorul de instrucție ce se ocupă de caz, împreună cu mine,
am hotărât să ocolim legea.
A autorizat o misiune de experți
să oblige toate laboratoarele să-l caute pe SK1 în toate fișierele lor.
Unele laboratoare vor refuza.
Le veți pretinde un refuz în scris,
precizându-se că va fi adăugat la dosar.
Și "Vom mai vorbi la următoarea victimă."
Vor ceda.
A 5-a zi de audieri: 23 martie 2001 .
A 5-a zi de audieri: 23 martie 2001 Priviți bine aceste fotografii.
A 5-a zi de audieri: 23 martie 2001 .
Ce se-ntâmplă?
- D-le președinte, vă rog, interveniți. - Domnule!
Aceste poze v-au adus aminte de ceva?
Da sau nu? Răspundeți, domnule.
Da, le văzusem deja. Altfel, nu-mi spun nimic.
Nu vă spun nimic? Totuși, mă intrigă un detaliu.
La a 3-a audiere,
la examinarea crimelor asupra lui Cathy Rocher și Elsa Bénady,
un expert a afirmat aici, în fața Curții,
că hainele fuseseră tăiate cu mâna stângă.
Deci, cu siguranță, de un stângaci.
Avocații dvs. s-au grăbit să spună că sunteți dreptaci,
iar dvs. ați tot repetat-o.
- Sunteți dreptaci sau stângaci? - Dreptaci.
Și sunteți doar dreptaci? - Da.
Uimitor.
Pentru că chiar țineți pozele cu mâna dreaptă,
dar folosiți stânga la microfon și întorcând paginile dosarului.
Da, la fotografii. Altfel...
Liniște!
Adică dvs., când loviți,
- folosiți mâna dreaptă? - Da.
Când țineți un cuțit, loviți cu mâna dreaptă?
Asta vreți să spuneți cu gestul dvs.?
Liniște! Ședința trebuie să continue!
Ori ați spus prea mult, ori nu îndeajuns.
Ce vreți să spuneți, Guy Georges,
cu acest gest?
E vina ei, din cauza ei am spus da!
M-a prins! Mi-a întins o capcană și am căzut în ea!
Pentru ea e doar un joc!
- M-am săturat de porcăriile voastre! - Nu, nu e un joc!
E mult prea multă suferință!
Și putem considera drept mărturisiri cele 15 secunde
în care părea că spuneți "Te omor".
Și ce contează dacă cu mâna dreaptă sau cu mâna stângă,
căci ați demonstrat, Guy Georges,
că sunteți ambidextru.
Vă rog liniște!
Liniște!
Ne-au dat lovitura acceptând analizele ADN.
Pentru a câștiga timp, pentru... a întârzia momentul adevărului.
Și am ajuns la momentul adevărului.
Gestul lui e-o mărturisire.
- Nu-l vom putea salva. - N-ai dreptul.
Trebuie să ne jucăm rolul până la capăt, oricât de dezamăgită ai fi.
oricât te afectează povestea asta. Și pe mine mă afectează.
Și eu mă gândesc la victime.
Dar tu nu ești un confesor, ci o avocată.
Am dreptul de a fi răscolită, am dreptul să ți-o spun.
Sunt aici pentru că mi-ai cerut să fiu aici.
Să abordăm altfel cazul.
- Toți avem nevoie ca el să se explice. - N-ai dreptul!
Nu tu trebuie să judeci,
nu tu trebuie să faci dreptate.
Rolul tău e să echilibrezi balanța apărându-ți clientul,
și tu refuzi să ți-l asumi.
Nu poți face asta, Fred.
N-ai dreptul. Vei regreta toată viața.
Nimeni nu și-a jucat rolul cu el.
Nici părinții lui, nici DDASS.
În închisoare a cerut să fie văzut de psihiatri, și a fost refuzat.
Vreau ca tipul acesta,
care-și va petrece restul vieții în închisoare,
ce se va învârti de-a lungul zidurilor din capul său timp de 30 de ani,
să vadă puțină lumină.
Aici sau acolo.
Să nu fie considerat doar un monstru, urât de toți și neînțeles.
Asta, asta e sarcina mea.
Asta vreau să fac.
Și dacă n-o fac, asta voi regreta toată viața.
Omul e singurul prădător care-și atacă semenii,
iar Guy Georges e exemplul perfect.
El este și va rămâne un prădător
care vânează ca să supraviețuiască propriei sale nenorociri.
Vi-l prezint pe judecătorul Thiel, pe care toți îl cunosc aici.
Am o veste bună și una rea.
24 martie 1998 Vestea cea bună e că ADN-ul a vorbit.
24 martie 1998 L-am identificat pe SK1.
Se numește Guy Georges.
Vestea proastă
e c-a trecut deja în mâinile noastre.
În 1995, într-un caz de agresiune sexuală.
La noi a fost pentru crimele din parcări, și apoi pentru crimele din apartamente.
A trecut prin ochiurile plasei noastre.
ADN-ul său a rămas arhivat 2 ani la laborator.
Iată fotografia lui.
E o cursă contra cronometru. Trebuie acționat repede.
Faceți să circule.
Brigada Stupefiante, cea Mondenă,
BRB și BRI ni s-au alăturat, le mulțumesc.
Am alertat și securitatea publică și RG.
Începând de acum, supraveghem 24/24 locurile obișnuite.
Mai ales domiciliul lui ilegal unde se duce regulat,
domiciliul și restaurantul fratelui lui de lapte Dominique Morin,
apartamentul unui alt frate, Eric Morin,
banca unde are un cont.
De asemenea domiciliul lui Sandrine Louvrier, fosta lui soție,
strada Terre Neuve, în arondismentul 20.
Vreau o echipă în fața asociației Saint-Vincent-de-Paul în ar. 10,
de unde-și scoate ajutorul social și corespondența.
În paralel, Identitatea Judiciară multiplică
4000 de fotografii ale suspectului, ca cea pe care v-am arătat-o.
Ele vor fi distribuite dis-de-dimineață tuturor polițiștilor din Paris
care vor patrula pe străzile capitalei.
Contez pe dvs.., domnilor și doamnelor. Vă mulțumesc.
Ora 7.
RTL Matin, Hervé Béroud. Prima ediție cu Christelle Rebiere.
Bună ziua. Ucigașul în serie al Estului parizian are acum un chip.
Nu se poate! La naiba!
De ce fac așa ceva tâmpiții ăia? Rahat!
Către toate echipajele. Urgent. Schimbare de strategie.
Pentru toate autoritățile, nouă repartizare a grupelor.
- Mergem. - Crystal 2: Gare de l'Est.
Crystal 3: Gare de Lyon.
Crystal 2 către centrală: Suntem pe drum.
Bine. Recepționat.
De ce fac asta? Ca să aibă exclusivitatea?
Mai mult ca sigur c-a auzit.
Poate fugi.
Crystal 4 și Crystal 5, mergeți la Charles-de-Gaulle.
Grupul Ollier este la pasajul de la Rosny,
Pierrot și Pimprenelle, mergeți într-acolo ca întăriri.
Recepționat. Suntem pe drum.
Crystal 6, mergeți alături de Crystal 3 la Gare de Lyon.
Îndepărtați picioarele. Aveți armă?
Samy Moya, născut la 24 iunie 1960. Necunoscut Poliției Judiciare.
Recepționat. Controlul identității terminat.
Ne scuzați. O zi bună.
Charlie și Coco, luați-o pe République. Colegii sunt acolo.
- Recepție! - Crystal 9, Etoile.
Berry pentru Goutte d'Or. Suntem în zona Pigalle.
Nimic de semnalat.
Poliția cunoaște de-acum identitatea ucigașului în serie
bănuit că a asasinat cel puțin 7 femei între 1991 și 1997.
Se poate vorbi de o vânătoare umană...
Centrala 2 către toate Crystalurile: e multă lume la aeroporturi.
Concentrați-vă pe metrouri și RER. Nu trebuie lăsat s-o șteargă.
Crystal 11, Châtelet.
Crystal 12, Léon-Blum.
Crystal 13, luați Gambetta.
Crystal 14, preluați Stalingrad.
Crystal 15, République.
Crystal 16, voi mergeți la Nation.
Crystal 17 și Crystal 18...
E bine, au plecat.
Bună ziua. Poliția.
Descoperiți-vă fața, vă rog.
Mulțumesc.
Guy Georges, 35 ani, 1,72 m.
E cunoscut ca fără domiciliu fix,
rătăcind de la hoteluri mizere la adăposturi ale Crucii Roșii.
Era cunoscut și de serviciile de poliție.
Berry către Goutte d'Or.
Individ suspect reperat Place Pigalle.
E mutra ta asta? Zi, e mutra ta?
Nenorocitul naibii!
Suspect interpelat.
Identitate confirmată.
Centrala către toate echipajele.
Suspectul arestat în place Blanche. Identificare confirmată.
Scuze, doamnă.
- Ne întoarcem la 36. - Pleacă! Pleacă.
Sunt judecătorul de instrucție Gilbert Thiel.
- Sunteți Guy Georges? - Da.
- Știți de ce sunt aici? - Nu. Nu eu sunt vinovatul.
Violette Karsenti în 1982.
Pascale Madec în 1984.
Eléonore Perret în 1992, nu dvs. sunteți?
Ba da. Dar am plătit pentru asta.
Știu. Dar eu vin pentru datorie: Agnes Nijkamp,
Hélène Frinking și Estelle Magd.
Și pentru agresarea lui Elisabeth Ortega,
lui Mélanie Bacou...
Să mi-l reparați!
Nu-mi explic greșeala.
Greșeala nu tu ai făcut-o.
Erai în stare de șoc.
Și Guy Georges și-a schimbat înfățișarea.
N-aveți nimic să vă reproșați.
Nu-l lăsați să vă facă iar rău.
Ce se-ntâmplă?
Haide. Facem câțiva pași.
Sâmbătă 24 martie 2001 .
Sâmbătă 24 martie 2001 Am fost ieri să-l văd la Santé.
Nu mai mănâncă.
E epuizat.
Sunt de acord, trebuie să terminăm.
Trebuie să terminăm.
Nu vreau să vorbesc cu dvs.
Am fost adus cu forța.
Știu.
Nu sunt dușmanul dvs, și știți foarte bine.
Nu vreți să-mi vorbiți, n-am să vă oblig.
- Nimeni nu mă obligă. - Nu.
Puteți să nu vorbiți nici cu președintele.
Dar mâine, familiile...
vă vor cere s-o faceți.
Vă vor implora să vorbiți.
Pentru că asta îi ajută.
Trebuie să înțelegeți lucrul acesta.
Ele au nevoie să știe.
Să știe de la dvs.
Sunteți singurul care le-o puteți spune.
Sunt distruse.
Și chiar dacă...
Chiar dacă suferă din cauza dvs.,
dvs. le veți salva.
Ele sunt cufundate într-o durere nesfârșită.
Vă așteaptă, Guy Georges.
Nu pentru a vă judeca. Asta-i treaba justiției.
Ci pentru a ști.
Pentru a accepta doliul.
Pentru a-și mai găsi pacea.
Înțelegeți?
Va fi și Elisabeth Ortega.
Știu.
Trebuie să vă opriți din fugă.
V-ați petrecut toată viața fugind.
Ca și cu această nouă analiză ADN.
Ca să câștigați ce?
O lună?
Două luni?
Dar acum sunteți la capătul drumului.
Întoarceți-vă înapoi și priviți.
Nu e nimic de văzut.
Ba da.
Dar doar dvs. puteți vedea.
Hai, trezește-te și te îmbracă.
Treci pe la judecător ca să fii pus sub învinuire.
Cum e posibil să nu aibă picior egiptean?
Poate că a alunecat.
- Hai, grăbește-te. - Poate că erau doi.
Charlie!
Jensen vrea să te vadă.
Își dă drumul. Vrea să vorbească despre Pascale Escarfail.
Trebuie să-l interoghezi, acum.
E pregătit. Fă-l să mărturisească.
Să terminăm în seara asta.
Vă las?
Da, te rog.
Așează-te.
Suntem aici amândoi pentru că...
trebuie să-mi vorbești despre trecut.
Cum într-o seară... ai devenit un ucigaș.
Ești dispus?
Da.
Povestește-mi acel început de an 1991.
24 ianuarie.
Pe Pascale Escarfail o cunoșteai?
Nu.
Erai în închisoare la Caen,
de 7 ani.
Și în seara aceea
primiseși pentru prima dată permisie.
Da.
Ispășeai o pedeapsă pentru viol.
Da.
Tocmai obținusem o semi-libertate.
Trebuia să mă-ntorc în fiecare seară.
În seara aceea, întârziasem...
Am hotărât să nu mă mai întorc la închisoare.
Am fost la cinema. Am văzut mai multe filme.
La Montparnasse?
Da.
Și apoi?
Am băut un pahar la o terasă.
Și acolo, ce s-a întâmplat?
Când m-am trezit în dimineața aia,
știam c-am să ucid înainte de căderea nopții.
Doar asta mi se învârtea în cap.
Mai încercasem sentimentul ăsta.
Un fel de imbold.
Am luat un cuțit și o bandă adezivă, și...
Seara, am trecut s-o văd pe fata aia frumoasă.
Mi-a plăcut de îndată.
M-am îndrăgostit de ea.
Era frumoasă.
Blondă, mică,
toată în negru, în rochie și colanți sexy.
Tocmai îmi terminasem berea, am plătit...
Ospătarul mi-a dat restul...
Am urmărit fata.
La ea acasă?
Da.
A tastat codul. M-am furișat pe la spatele ei.
Am depășit-o pe trepte. Am urcat la ultimul etaj.
Ea la fel.
La ultima treaptă, era surprinsă să mă vadă.
M-a întrebat ce vreau.
Mi-am scos cuțitul și i-am zis "pe tine".
Am pus-o să deschidă ușa.
Ea a aprins lumina și s-a năpustit la telefon, dar am oprit-o.
Nici nu striga. Îi era prea frică.
Am pus-o pe pat
și i-am legat mâinile cu bandă adezivă.
I-am zis că nu e nimic sexual.
A părut ușurată.
Am discutat.
Mi-a zis că era studentă la Sorbona, că o chema Pascale...
Eu i-am spus tâmpenii:
că eram refugiat din războiul din Golf, că mă ascundeam,
că de aia o legam,
ca să pot petrece puțin timp liniștit la ea.
Și...
după ce-ați discutat?
I-am scos pantofii și colanții.
I-am scos rochia
și i-am tăiat slipul de-o parte și de alta.
I-am tăiat și sutienul, în față.
Îi era frică.
Se lăsa în voia mea fără să spună prea multe.
I-am cerut să mi-o sugă.
Și ea a făcut-o.
Apoi...
am penetrat-o.
De mai multe ori.
Era îngrozită.
Atunci am împins-o pe spate și i-am străpuns gâtul, ca s-o pedepsesc.
NOI: A murit imediat?
GUY GEORGES: Nu.
A reușit să-și dea la o parte scotch-ul de la gură,
Și, în ciuda gâtului ei, mi-a vorbit.
M-a privit drept în ochi și mi-a spus încetișor:
"Ce faci? Mă omori?"
Atunci i-am dat 2 sau 3 lovituri în gât și la carotidă.
Știam că așa va muri repede.
Am ținut-o până ce n-a mai mișcat.
Părea că tot îmi spune ultimele cuvinte, chiar dacă murise.
Apoi...
m-am spălat pe mâini.
Mă simțeam mai bine.
Atunci am băut o bere care era acolo.
Și am plecat să prind ultimul metrou.
Dacă în seara aceea...
nu ți-ai fi terminat berea...
sau n-ai fi primit restul...
ce s-ar fi întâmplat?
Ar fi fost o alta.
De ce le-ai omorât, Guy?
Mama mea.
Dar e mult mai complicat.
Nu voi reveni asupra mărturisirii mele.
Dacă ies din închisoare, o iau de la început.
Nu voi face apel când voi fi condamnat.
Vă promit, d-le inspector.
Nu mă așteptam să vă întâlnesc în această curte.
Și 36 dă spre curtea asta.
O scurtătură impresionantă cu justiția.
Dvs. veniți dintr-o parte, eu din cealaltă.
Dvs. acuzați, eu apăr, și ne întâlnim la mijloc.
Doar că eu nu acuz.
În orice caz, ați depus un efort impresionant.
E ciudat să vă spun asta, dar așa gândesc.
Mulțumesc.
Sunt chiar cel care a hăituit monstrul timp de 7 ani.
Trebuia s-o facă cineva.
Iar eu sunt cea care hăituiește omul dindărătul monstrului.
Maestre, nu v-am apreciat prea mult în aceste ultime zile.
Dar m-am înșelat.
Faceți o treabă bună.
Așa cred și eu.
Liniște.
Vă rog liniște.
Ce ipocrit!
E rușinos!
Liniște!
Maestre Pons...
A 7-a zi de audiere: marți 27 martie 2001
Guy Georges,
ieri, la sfârșitul ședinței,
ați refuzat să răspundeți la întrebările
despre asasinarea lui Agnes Nijkamp.
Vreți să răspundeți azi?
Nu.
Nu e pentru că vă simțiți vinovat?
Se vorbește de dvs. ca de un monstru.
Mama dvs. citește asta peste tot.
Dar în dvs. există altceva decât un monstru.
Vă cer, Guy Georges, să-mi dați dreptate.
Și să vorbiți.
Eliberați-vă.
Eliberați-ne.
Dacă aveți ceva de spus, aici e locul.
Și acum.
Peste câteva clipe, singura care a scăpat,
Elisabeth Ortega, va depune mărturie.
Și nimeni nu va suporta liniștea dvs.
Nici familiile,
nici ea,
nici noi.
Dacă dvs. sunteți agresorul,
vă cer s-o spuneți.
Nu.
Guy Georges...
Pentru toate aceste familii,
aceste mame,
aceste surori ale victimelor,
pentru familia dvs.,
pentru tatăl dvs.,
George Cartwright,
oriunde-ar fi,
ca să vă poată ierta.
Dacă purtați în dvs.
ceva prea greu,
scoateți-l la iveală.
Ați agresat-o pe Elisabeth Ortega?
N-ați fost bine auzit.
Ați agresat-o pe d-șoara Ortega?
Da.
Ați ucis-o pe d-șoara Escarfail?
Da.
Ați ucis-o pe d-șoara Rocher?
Da.
Mulțumesc.
Ați ucis-o pe d-șoara Bénady?
Da.
Pe d-șoara Nijkamp?
Da.
D-șoara Frinking?
Da.
D-șoara Sirotti?
Da.
D-șoara Magd?
Da.
Grupul Franck Magne
A recunoscut.
Toate crimele.
Mulțumesc.
Obscuri și fără Glorie
5 aprilie 2001: Guy Georges e condamnat
de către Curtea cu Juri din Paris
la închisoare pe viață, din care 22 ani de siguranță.
N-a făcut apel.
Legal, poate cere eliberarea în 2020.
Ca urmare a arestării lui Guy Georges,
crearea Fișierului Național Automatizat al Amprentelor Genetice (FNAEG)
a fost votată de francezi, pe 17 iunie 1998.
Din 1 ianuarie 2014, a permis peste 100.000 de confruntări
ajutând la rezolvarea unor probleme diverse.
Jean-Pierre Escarfail a militat pentru implementarea FNAEG
și a brățării electronice. Luptă și azi pentru drepturile victimelor
și pentru a le ușura accesul la justiție.
Elisabeth Ortega le-a omagiat la proces pe cele 7 victime,
numindu-le "cele 7 surori de sânge" ale sale.
Frédérique Pons pledează și acum la Curtea cu Juri.
După mai mult de 15 ani, Charlie a părăsit Brigada Criminală în 2007,
în favoarea unui loc de muncă unde nu mai duce anchete.
Crima din 1989 asupra Sylviei Baton în locuința Escarfail din Avallon
a fost rezolvată în 2007.
Ulrich Münstermann, deja condamnat și închis în Germania
pentru 3 violuri și o crimă, a fost trădat de ADN-ul său. Adaptarea.......: surdi @ xHD Team Traducerea......: selaflaure